DEMONENE
- God dag, herr Jacobi. - God dag, frøken Vergérus.
- Hva gjelder det? - Jeg undres om biskopen er...
- Han skriver preken og må ikke forstyrres. - Men bispinnen...?
Hun er uvel og hviler nå. Min mor er ute, og jeg har ikke tid.
Hans høyvelbårenhet ville kanskje bli forarget om jeg ikke...
I november foreslo biskopen en forretning med meg.
Jaså? Det kan jeg ikke huske.
Nei. Han skåner nok familien for så trivielle bekymringer.
Har han bekymringer som kan angå Dem?
- Ikke tving meg til å bli vulgær. - Jeg synes De er ubehagelig.
Jeg har verken tid eller lyst til noen samtale med Dem. Farvel!
Pengeknipe.
Deres bror var i pengeknipe. Kan jeg sette meg?
Ikke der. Der!
Jeg liker faktisk Deres åpenhjertighet.
Og jeg misliker Deres smisking.
Hva slags forretninger har De med min bror?
Ingen.
Nå er jeg lei av dette. Snakk ut og forsvinn.
Først må jeg snakke med biskopen. Det gjelder penger.
- Mange penger! - Skylder han Dem penger?
Tvert om! I november ville han låne penger...
Jødene har visse prinsipper, f.eks. aldri å låne ut penger til kirkens menn.
Da tilbød biskopen den kisten for en rimelig sum. Jeg avslo.
Dumt nok, for jeg angret. Jeg vil svært gjerne ha kisten, -
- nesten til hvilken som helst pris.
Jeg henter min bror.
- Vil ikke forstyrres, sa jeg. - Jacobi vil kjøpe kisten...
Han henger på meg som en klegg.
Jeg henter dere om få minutter! Ta av dere skoene.
Unnskyld meg. En gammel mann som bare er til besvær.
De vil kjøpe kisten?
- Hva betaler De? - Det står her på papiret.
- De har nok angret svært. - Jeg kan ha en interessert kjøper.
- Jeg blir naturligvis lurt. - De kan jo si nei, så blir De ikke lurt.
Har De pengene med?
Ja visst! Jeg har de store sedlene her.
Her stikker de frem!
Gi meg pengene.
Hvis jeg får Deres ærede navn på kontrakten.
- De unnskylder at jeg går? - Jeg vil savne Dem.
De tar ikke med annet enn det som tilkommer Dem?
Mistanker faller tilbake på den som tenker slik.
De vil vel se at jeg ikke tar med mer enn som tilkommer meg.
Her er kontrakten, underskrevet.
- Hva sier De om det maleriet? - Et vakkert bilde.
- Interesserer det? - Beklager.
Ressursene er litt anstrengt nå. Hvordan er det med bispinnen?
Hun er utilpass. Varmen tar på henne.
- Kan jeg personlig få fremføre...? - Jeg beklager.
Har et brev fra gamle fru Ekdahl til bispinnen.
Ditt forbannede jødesvin! Du trodde du skulle lure meg.
Dette skal du få angre! Ditt motbydelige, krumnesete stinkdyr!
- Det svinet prøver å stjele mine barn! - Jeg har nøkkelen til barneværelset.
Du rører dem ikke!
Skynd dere, ta kisten!
Nå skal vi ha noe å spise. Dette er min søstersønn Aron.
Og så til bords!
Jeg vil helst sove.
Våre gjester er trette. Har du gjort i stand til dem?
Jeg har utført alt du bad om.
Alexander!
Dette er Arons dukketeater.
Ber dere pent, holder han nok forestilling en kveld.
Der inne bor min søstersønn Ismael. Han er syk.
Derfor må denne døren alltid være låst.
Iblant synger han. Også om natten.
Ingenting å bry seg om. Dere venner dere til det.
Forsiktig -så du ikke snubler.
Det er litt kaldt og fuktig her.
Vi tør ikke fyre eller åpne vinduene.
Så skal vi inn her.
Dette blir hjemmet deres en tid nå. Håper dere vil trives.
God natt, Fanny.
God natt, Alexander.
Om natten låser dere innenfra og åpner ikke for noen.
- Glem ikke aftenbønnen. - Ikke gå!
Da setter jeg meg her.
Jeg ser til Ismael.
Jeg heter Aron. Min bror heter Ismael.
Våre foreldre døde da vi var små.
God natt.
Hva slags bok er det?
En bok med fortellinger, tanker, visdomsord og bønner. På hebraisk.
Forstår du det språket?
Skal jeg lese noe for dere?
Er det sikkert at biskopen ikke kan hente oss?
Du kan være helt trygg.
Det blir kanskje litt hakkete fordi jeg må oversette.
En ung mann ferdes på en uendelig landevei -
- sammen med mange andre mennesker.
Veien går over en steinete slette, der ingenting vokser.
Solen brenner fra morgen til aften, -
- ingen steder finnes lindring eller skygge.
En voldsom vind river opp store støvskyer.
Ynglingen drives fremover av en ubegripelig uro, -
- og han plages av en brennende tørst.
Iblant spør han seg selv eller noen av de andre -
- om målet for vandringen.
Men svaret er usikkert og nølende.
Han har selv glemt hvorfor han la ut på ferden.
Han har også glemt hjemlandet og det endelige målet for reisen.
Plutselig står han i en skog. Det mørkner og er helt stille, -
- kanskje høres solgangs- vinden i de høye trærne.
Han står forbauset, men også engstelig og mistenksom.
Han er alene og oppdager at han hører dårlig.
Ørene er betent av dagens ubarmhjertige lys.
Munn og svelg er uttørket av den lange vandringen.
Og leppene er blodige og sammen- presset rundt forbannelser og harde ord.
Derfor hører han ikke sildringen av rennende vann, -
- derfor merker han ikke at det glimter i skumringen.
Han står døv og forblindet ved kildens bredd -
- og vet ikke at den er der.
Som en søvngjenger leter han seg frem.
Hans blinde behendighet er forunderlig, og snart er han tilbake -
- på den larmende landeveien i det brennende, skyggeløse lyset.
En natt ved leirbålet sitter en gammel mann og beretter-
- om skogene og kildene.
Den unge erindrer da hva han har vært med på, -
- men svakt og utydelig, som i en drøm.
Han spør den gamle: "Hvorfra kommer alt dette vannet?"
"Fra et fjell der toppen er dekket av en voldsom sky."
"Hva for slags sky?" spør den unge.
Den gamle svarer:
"Alle mennesker bærer på forhåpninger, redsel og lengsel."
"Hvert menneske skriker ut sin fortvilelse eller bærer den i seg."
"Noen ber til en bestemt gud,"-
- "andre retter sine rop mot tomheten."
"Denne fortvilelse, denne forhåpning,"-
- "denne drøm om forløsning," alle disse rop og tårer"-
- "samler seg gjennom tusener av år"-
- "og fortettes til en umåtelig sky rundt et høyt fjell."
"Fra skyen strømmer regnet ned over fjellet."
"Slik dannes vassdragene og elvene,"-
- "slik dannes kildene der du kan drikke deg utørst,"-
- "der du tvetter ditt forbrente ansikt,"-
- "der du svaler dine såre føtter."
"Alle har en gang hørt om fjellet, skyen og kildene."
"Men de fleste står engstelige igjen på den støvete landeveien."
"Hvorfor blir de stående?" spør ynglingen forbauset.
"Jeg vet ikke," svarer den gamle.
"De tror kanskje at de når sitt ukjente mål før kvelden."
"Hvilket ukjent mål?"
Den gamle trekker på skuldrene:
"Det fins vel ikke noe mål."
"Det er bedrageri eller innbilning."
"Selv er jeg på vei mot skogene og kildene."
"Jeg var der en gang som ung,"-
- "og nå leter jeg meg tilbake."
"Det er ikke så lett."
Neste morgen brøt ynglingen opp sammen med den gamle -
- for å søke Fjellet, Skyen, Skogene og de sildrende Kildene.
Skal vi slå oss ned?
- Kan jeg friste med sherry? - Nei.
Mandelspon, da? Min søsters spesialitet.
Ikke det heller...
Barna må komme tilbake. Byen er liten, og sladderen er snart i full gang.
Jeg er redd at du har misforstått grunnen til vårt besøk.
På familiens og egne vegne ber vi deg å frigi Emilie og barna.
Vi vet ikke helt hva som har foregått. bare at Emilie er ytterst ulykkelig, -
- og at barna vantrives i Bispegården.
Vi forstår jo at skilsmisse er et smertefullt skritt -
- for en fremstående kirkens tjener.
Vi vil gjerne på passende vis søke å dempe det tunge tapet, kjære bror.
Jeg har snakket med min mor. Vi er rede til å stille et anselig beløp -
- til disposisjon, noe min ærede bror jo kan bruke...
... til velgjørenhet, en stiftelse eller andre formål.
Alt må selvsagt ordnes med største diskresjon.
Min mor vil gjerne dra til Italia med Emilie og barna.
Bli der minst ett år.
Jeg verdsetter fullt ut den respekt og sjenerøsitet -
- som dere vil vise meg.
Samtidig er det smertefullt, men nødvendig at jeg snakker rett ut.
Barna er fjernet fra hjemmet.
De må omgående føres tilbake til sine lovlige foreldre.
Forsinkelser påfører oss alle, ikke minst deres mor, usigelige lidelser.
Når barna er tilbake, vurderer jeg gjerne eventuelle forslag fra familien Ekdahl.
Men la meg poengtere at skilsmisse-
- overhodet ikke kommer på tale.
Jeg er takknemlig for ditt presise og utvetydige standpunkt.
Men barna vil aldri bli ført tilbake til Bispegården, -
- bli utsatt for de påkjenninger de har hatt der.
På det punktet er familien Ekdahl fullstendig enig.
Saken er da ikke noe å forhandle om. Barna tilhører vår slekt.
Vi er ansvarlige for deres velbefinnende og utvikling.
Det smerter meg at dere dikterer.
Som stefar har jeg jo loven på min side.
Og som kirkens embetsmann har jeg det moralske overtaket.
Men vi har barna, kjære bror.
Hyggelig at du kan more deg midt i denne pinlige affæren.
En rettssak blir kanskje tross alt uunngåelig.
Det tviler jeg på. Du gjør heller i buksen enn å ta den forsmedelse -
- at kjerringene i menigheten begynner å plystre mellom løstennene!
Mulig du har moralen og jusen på din side. Men jeg står i forbund med umoralen!
Og om du seirer i lagmannsretten, -
- så har vi umoralske da laget så mange rykter om deg og om din vandel-
- og om din søster og dine piker og din forstand -
- og dine erotiske utsvevelser og ditt løshår og ditt hykleri -
- og din hypokondri og uanstendighet, -
- så du for all fremtid må preke for hugenotter og hedninger!
Jeg vil ikke skremme deg, -
- men la oss spille med alle kort på bordet.
Er du nå kommet til fornuft - ja, hvis du da har noen?
Dine bajaskunster er komiske. Jeg kunne vært tilbøyelig til å le -
- hvis du ikke var kommet med en reell trussel.
Hør her, min fine, høyærverdige venn...
Jeg gjennomskuer deg. Du er en stor slubbert!
Hold kjeft nå! Tenk på blodtrykket ditt.
Jeg ber om unnskyldning. Selv om vi ser ulikt på konflikten, -
- må vi oppføre oss som dannede mennesker.
Jeg tar helt avstand fra Gustav Adolfs uttrykk og holdning.
Han representerer kun seg selv, -
- og formidler slett ikke den samlede families synspunkter.
Unnskyld meg, kjære bror. Jeg ber tusen ganger om unnskyldning.
Jeg er en tølper. Det sier iallfall min hustru.
Jeg har ikke blikk for menneskers indre kvaliteter.
Jeg drikker for mye. Jeg er flau. Unnskyld.
Greit. Jeg kan tilmed lytte til en ærlig manns ærlige mening, -
- selv om han er en smule... bardus.
Hva med et glass sherry? Den er god.
Jeg er virkelig lei meg.
Jeg er så glad i Emilie, det lille dumme mennesket.
Vi elsker henne, hele familien!
Så døde vår bror Oscar, og vi tok oss ikke nok av henne.
Vi har mye å bebreide oss.
Man er så sløv og selvopptatt. Det sa jeg til Alma i morges:
Hadde vi ikke vært så selv- opptatte, så ville jo dette aldri...
Vi kommer neppe til noen overenskomst nå.
La oss betrakte samtalen som en forsiktig sondering.
Jeg deler nok ikke din forsiktige optimisme.
Jeg anser forhandlingene for brutt.
Og jeg presiserer mitt standpunkt:
Barna må tilbakeføres hit innen tolv timer. Ellers tvinges jeg -
- til å anmelde saken til politi og påtalemyndighet.
Hvis barna tilbakeføres, kan vi da ta opp en uformell samtale -
- om deres og morens fremtidige omgang med oss?
Jeg liker faste regler og prinsipper, -
- noe som slett ikke står i motsetning til min frihetskjærlighet.
Da lover du indirekte en fremtidig samtale -
- vedrørende Emilies og barnas bevegelsesfrihet?
Bristen i vårt liv-
- består stort sett av sønder- revne bånd mellom mennesker-
- som har forutsetning for å elske og akte hverandre.
Et grusomt og ufattelig mysterium.
Tenk at jeg, på nesten 100 kg, med fullt utvokst skjegg og forstand, -
- skal måtte sitte her og høre på denne drevne hykleren.
"Bristen i vårt liv"... Kyss meg der ryggen skifter navn!
Hold kjeft! Mens jeg forteller denne disparate sjelemasturbatøren -
- hva vi har i baklommen! Nå skal du høre, Edvard Vergérus.
Jeg har kjøpt opp dine gjeldsbevis! Det visste du ikke, hva?
Jo, min venn. 110 000 riksdaler i gjeld!
Det er altså jeg som dikterer vilkårene. Nå ble du blek.
Nå ble han blek, den hellige mannen.
Jeg tror sannelig at nesen ble lengre også.
Ja, du er litt av en lømmel.
Men jeg kjenner lømlene, jeg, selv om de opptrer i prestekjole!
Jeg vet hvordan lømler skal behandles - nemlig lømmelaktig.
Emilie skal ha sin skilsmisse på rappen!
Ellers setter jeg Hans Hellighet i den mest ukristelige konkurs!
- Idiot! - Hva?
Du er en idiot.
Det var hederligst å si at han ikke har en sjanse.
Jeg blir så trett av deg iblant.
- Hva har jeg gjort for noe dumt nå? - Det vil du snart forstå.
Vi snakket om fordelen ved å spille med åpne kort.
Jeg skal straks komme tilbake til det.
Direktør Ekdahl har min medlidenhet.
Hans verdensbilde er fattig, hans menneskesyn ensporet.
Han tror at mennesket ledes av sine behov, -
- at alt kan kjøpes og selges.
Han er sønn av en av landets store kunstnerinner.
Likevel forstår han lite av åndens ubegrensede makt over materien.
Han er en stakkars Caliban som klossete griper til sine primitive redskaper.
Jeg føler oppriktig medlidenhet med ham.
Min kjære Carl, takk for en anstendig og verdig samtale.
Beklagelig at vi ikke er blitt enige.
Prøv å fortelle din bror...
Nei, han vil aldri kunne forstå -
- at noen mennesker er behovsløse, -
- likeglade med penger, -
- som avviser denne verdens goder og lar seg med glede baktale og tilskitne -
- fordi deres samvittighet er ren -
- overfor Gud, den allmektige.
Men tilbake til vårt kortspill.
Tillat meg å legge ut det siste kortet.
Den mannen er laget av faen sjøl! Har du sett en så iskald slask?
- Måtte du te deg som en... - Idiot? Ja. Jeg er fortvilet.
Jeg er jævlig lei for det.
- Hold kjeft nå. - Ja!
Kjære Gustav Adolf, kjære Carl! Takk for all omsorg og ømhet.
Dessverre har dere misforstått alt sammen. Isac Jacobi har egenmektig -
- tatt fra oss barna. Forferdelig og ubegripelig!
Vi har det godt og trygt her. Edvard er så snill mot oss, og vi er meget lykkelige.
Vær så snille å bringe barna tilbake!
Jeg var engstelig og ulykkelig, ja. Jeg drog og snakket med Helena.
Barna hadde vanskeligheter med å tilpasse seg her.
Vi lever et strengere og alvorligere liv enn før.
Men jeg er lykkelig og trygg. Edvard er godheten selv.
Dere må tro meg.
Jeg ber dere av hele mitt hjerte: Hent tilbake mine barn!
Jeg kan ikke leve uten dem!
Kjære venner, gjør som jeg sier.
Alt er en forferdelig misforståelse.
Farvel, mine herrer.
Jeg må tisse.
Det er ingen potte her!
Det blir ikke lett å finne doen midt på natten.
Får håpe at det ikke spøker.
Jeg har visst gått meg bort!
Nå er jeg nok helt på villstrå.
Ikke min skyld at alt gikk galt.
Jeg kan ikke forlate dere.
Bedre om du stakk av sted til himmelen. Du kan jo likevel ikke hjelpe oss.
Hele livet levde jeg sammen med dere barn og Emilie.
Døden gjør ingen forskjell.
Hva er det?
Kan du ikke si til Gud at han må slå i hjel biskopen!
Eller kanskje Gud gir blaffen i deg? Han gir blaffen i oss alle sammen?
Har du overhodet sett Gud der?
Ikke en kjeft har en tanke i hodet.
Nesten alle er idioter!
Du må være varsom med mennesker, Alexander.
Skal du ikke legge deg?
- Klokken er fire. - Jeg får ikke sove.
Ikke jeg heller.
Elsa er svært syk. Vi burde varsle dr. Fürstenberg.
Han kommer i morgen tidlig. Hva drikker du?
- Buljong. Det hjelper for søvnløsheten. - Får jeg litt?
Vær så god, min venn.
- Kan du ikke tilgi meg? - Jeg blir jo hos deg.
- Hvorfor denne plutselige ettergivenhet? - Drikk mens den er varm.
Du forlanger at barna skal komme tilbake. Da er det håpløst.
- Jeg bryr meg bare om det som er riktig. - Jeg syntes Elsa ropte...
Jeg går og ser til henne.
- Kan jeg hjelpe deg? - Det er så mørkt...
- Hva er klokken? - Snart halv fem.
- En lang natt. - Prøv å sove litt.
Jeg har vondt i bena. De hovner opp og verker.
Jeg har hørt at verdensrommet utvider seg.
Himmellegemene farer vekk fra hverandre i svimlende fart. Universet eksploderer.
Vi befinner oss midt i eksplosjonsøyeblikket.
Du påstod en gang at du byttet masker uavbrutt, -
- slik at du til slutt ikke visste hvem du var.
Jeg har bare én maske, -
- og den sitter fastbrent på meg.
Skulle jeg prøve å rive den av?
Jeg trodde alltid at folk likte meg.
Jeg betraktet meg selv som klok, vidsynt, rettferdig.
Jeg ante ikke at noen kunne hate meg.
Jeg hater deg ikke.
Din sønn hater meg. Jeg er redd ham.
- Hvem står bak døren? - Gud står bak døren.
- Kan du ikke komme frem? - Ingen levende får se Guds åsyn.
- Hva vil du meg? - Bare bevise at jeg finnes.
- Nå er det ute med meg? - Vil du kanskje se meg?
Nå kommer jeg frem!
- Tilstå at du ble redd. - Ikke det dugg!
"Nå er det ute med meg..."
Det gjør vondt...
Mente ikke å skremme deg, iallfall ikke så mye.
Jeg har arbeidet i hele natt med den marionetten.
En rik sirkusdirektør i England er vill etter dukkene våre.
Så hørte jeg at du var oppe og tasset.
Ismael er våken. Han synger.
Det er synd på ham. Han holder ikke ut menneskene.
Han kan bli rasende, da er han farlig.
Hans intelligens er visst langt over det normale.
Han leser hele tiden, er svært lærd og kan alt utenat.
Du har vært oppe i natt? Jeg så at du lå og sov...
Det er mye som er rart og som ikke kan forklares.
Det merkes når en driver med magi. Har du sett mumien vår?
Kom...
Se nøye på den. Du ser at den puster?
Den har vært død i over fire tusen år.
Nå gjør jeg det mørkt her...
- Hva ser du? - Den lyser.
Ja. Men ingen vet hvorfor den er selvlysende.
Det ubegripelige gjør folk avsindige.
Bedre å skylde på speil, apparater og projeksjoner. Da ler folk.
Og det er sunnere. Særlig økonomisk sett. Se nøye nå...
Min far og mor drev et magisk teater i St. Petersburg.
En kveld opptrådte et ordentlig spøkelse...
... en tante av far. Hun døde to dager tidligere.
Spøkelset forvillet seg inn blant maskiner og prosjektører.
Det ble fiasko, far måtte betale tilbake inngangspengene.
Jeg vet en del om spøkelser.
Onkel Isak påstår at vi er omgitt av virkeligheter.
Han sier at det vrimler av gjenferd, ånder og spøkelser, sjeler, gjengangere, -
- engler og djevler. Hver stein har sitt eget liv.
Alt er levende, alt er Gud eller Guds tanke.
Ikke bare det gode, men også det grusomste. Hva tror du?
Fins det en gud, er han en dritt- og pissgud som skulle hatt et spark bak!
Interessant teori - og ganske velbegrunnet.
Skal vi gå til Ismael med frokosten?
Jeg er ateist. Når en er oppdratt til magiker-
- og har lært alle knep, betakker en seg for innblanding.
Som trollmann fikser jeg det begripelige, tilskuerne får stå for det u-begripelige.
Du er virkelig ikke tapt bak en vogn - og bare 9 år!
Jeg fyller 11 i november.
Ismael! Her er frokosten.
Emilie... Emilie!
Jeg fikk brom av din søster fordi jeg var søvnløs.
Jeg la tre pulver i buljongen. Jeg mente ikke at du skulle drikke den.
Da du så til Elsa, la jeg ytterligere tre pulver der.
Du skal sove dypt.
Når du våkner, er jeg borte.
Jeg går tilbake til mine barn, til mitt hjem og min familie.
Emilie...
Det skal bli annerledes, du skal komme tilbake.
- Jeg kommer aldri tilbake! - Jeg skal forgifte livet ditt!
Jeg skal forfølge deg fra by til by, ødelegge dine barns fremtid!
- Du vet ikke lenger hva du sier! - Jeg er våken... fryktelig våken.
Hjelp meg... til sengen iallfall.
Jeg kan ikke se lenger. Jeg er så svimmel.
Er du der? Jeg kan ikke se...
Emilie!
Ismael! Her er frokosten...
God morgen, Ismael.
Dette er Alexander Ekdahl, en venn.
La oss være alene.
Jeg skal ikke spise ham opp, selv om han ser appetittlig ut.
- Kom tilbake om en halvtime. - Onkel Isak ville ikke...
Han er en gammel geit og får aldri vite om Alexanders besøk. Gå nå.
Nei takk.
Jeg heter Ismael, det vet du vel.
"Han skal bli et villesel av en mann."
"Hans hånd skal være vendt mot alle og alles hånd mot ham."
Jeg betraktes som farlig, derfor er jeg innelåst.
- På hvilken måte er du farlig? - Skriv navnet ditt her.
Der har du blyanten.
Les nå hva du selv har skrevet.
Det står: "Ismael Retzinsky"...?
Kanskje vi er samme person.
Kanskje vi strømmer gjennom hverandre, ubegrenset og storartet.
Du bærer på forferdelige tanker. Det er nesten plagsomt å være nær deg.
Samtidig er det forlokkende. Vet du hvorfor?
Jeg vet ikke om jeg vil vite det.
Man kan lage et avbilde av en man misliker, og stikke nåler i det.
Det er en klosset metode, når man vet hvor fort den onde tanken kan gå.
Du er en besynderlig liten person.
Du vil ikke snakke om det du hele tiden tenker på.
Du bærer på et menneskes død.
Jeg vet hvem du tenker på:
En statelig mann med gråsprengt hår.
Han har klare, blå øyne og et gutteaktig ansikt.
Nå sover han og drømmer at han kneler ved alteret.
Der henger den korsfestede profeten. I drømmen reiser han seg og roper:
"Min Gud, min Gud, hvorfor har du forlatt meg?"
Ingen svarer ham, ikke engang en latter.
- Du må ikke snakke sånn. - Det er ikke jeg som snakker.
Det er du selv.
Nå skal du ikke nøle.
Han sover tungt, plaget av mareritt.
Gi meg hendene dine. Det er sikrest.
Dørene blir slått opp - et skrik skal gå gjennom huset.
- Jeg vil ikke. - Det er for sent.
Det er bare én vei å gå, og jeg følger deg.
Jeg utsletter meg selv, går inn i deg, lille barn. Ikke vær redd.
Jeg er din engel som beskytter deg.
Klokken er fem, solen er nettopp stått opp.
Dørene slås opp. Nei, først et skrik...
Et uhyggelig skrik.
En uformelig, brennende skikkelse viser seg, skrikende.
Jeg vil ikke... slipp meg!
Emilie!
Politiet er her og vil absolutt snakke med deg.
Høystærede fru Vergérus.
Det er min smertelige plikt å måtte underrette Dem -
- om de fryktelige omstendighetene rundt Deres manns grufulle død.
Og ifølge loven må jeg, i dette vitnes nærvær, -
- kriminalfullmektig Jespersson, holde et kort og ytterst formelt forhør.
Det ber jeg Dem tilgi meg.
Hans høyvelbårenhet biskopen omkom altså i dag morges -
- under grufulle omstendigheter.
Vi tror at vi har klarlagt forløpet.
Den syke frøken Elsa Bergius lå i sengen.
På nattbordet stod en brennende parafinlampe. Lampen falt ned i sengen, -
- antente sengklærne og frk. Bergius' hår og nattøy.
Som en brennende fakkel styrtet den syke gjennom huset -
- og inn på biskopens soveværelse.
Ifølge hans søster sov han meget dypt -
- på et sovemiddel De gav ham, -
- før De etter en heftig disputt med Deres mann -
- forlot huset tjue minutter over fire om morgenen.
Frk. Bergius kastet seg mot den sovende og antente sengklærne og nattøyet hans.
Biskopen klarte å befri seg fra den brennende kvinnen.
Men han kunne ikke selv slukke den ild som nå fortærte ham.
Gamle fru Vergérus fant sin sønn -
- med utbrent underkropp og forkullet ansikt.
Han viste svake livstegn, ropte at plagene var uutholdelige.
Lege og ambulanse kom, men da hadde han allerede utåndet.
Skjønt jeg ikke kan se bort fra -
- at sovemidlet muligens forverret ulykken, -
- så kan jeg heller ikke legge noen vekt på det.
Det hele er et uhyggelig sammentreff av særdeles uheldige omstendigheter, -
- og De har min dype og oppriktige deltagelse.
Jeg besøkte Dem, men kammerpiken avviste meg med en sårende hilsen.
Herr marki, De er skammelig pågående!
Beklagelig at De nå ikke ble avvist på ny.
De sier at De elsker meg.
Kan De da forskåne meg for Deres nærvær, som bare irriterer meg, -
- etter de ydmykelser jeg ble utsatt for i nærvær av dronningen.
Herr marki! Hva skyldes æren av besøket?
Kun tanken på det blod De har utgytt for keiseren, -
- hindrer meg i straks og voldsomt å konfrontere Dem -
- med den skjendighet De har begått mot markisen.
For noe fryktelig fransk søl! Og oversettelsen er svært dårlig.
Det mener jeg, enda jeg vet at De har gjort Dem stor møye.
Hastverksarbeid. Man vi befinner oss i en krise.
Før spilte vi Shakespeare, Molière...
Vi våget oss tilmed på Ibsen!
Publikums smak.
Man vil ikke mer høre kjempenes sanger. Man nøyer seg med smålig kritikk.
Ingen bryr seg om teatret vårt lenger. Ikke publikum, ikke familien Ekdahl.
Kassen skrumper inn.
Skuespillerne har det vanskelig.
Hanna!
Emilie!
Nå blir du hos oss!
Hvorfor er jeg så rørt?
Jeg mangler ord.
Nå blir alt godt igjen!
Kjæreste Emilie!
Velkommen tilbake!
Kjære, dyrebare venner!
Ja, jeg er fryktelig rørt...
Kjære venner...
Kjæreste mamma... Høyt elskede hustru Alma...
Og min elskede Emilie, vakrere enn noensinne.
Mine herlige barn, Petra, Jenny og Putte.
Og ikke minst lille Helena Victoria, -
- som ligger her så snill.
Og Majapiken, som jeg er så glad i.
Samt min uforlignelige bror, Carl, og hans yndige ektemake.
Min høyt skattede venn Isak Jacobi, -
- som har gjort oss uvurderlige tjenester.
Kjære frøken Vega og frøken Ester. Og dere, gode venner, som så trofast -
- hjelper oss i alle forhold. Sist, men ikke minst, -
- kjære og beundrede, talentfulle, geniale kunstnere.
Jeg skulle gjerne trykket dere alle til mitt bryst -
- og kysset dere ømt på pannen, -
- et kyss som mer enn alle ord ville uttrykt min kjærlighet og glede.
Skål!
Tenk at vi igjen er sammen!
Vår lille verden har lukket seg om oss i trygghet, visdom og orden -
- etter en tid i skrekk og forvirring.
Dødens skygger er borte, -
- vinteren er jaget på flukt, og gleden er tilbake i våre hjerter.
Nå må jeg titte på lille Helena Victoria.
Hun ler av meg, min datter...
Nå skal jeg holde tale!
Bare le, du - blås i hva jeg sier. Det er bare dumheter!
Min visdom er enkel, noen vil nok forakte den, -
- men det gir jeg fan i. Unnskyld, mamma.
Du syns jeg snakker for mye. Jeg skal fatte meg i korthet.
Vi Ekdahler er ikke her for å gjennomskue verden.
Vi er ikke utrustet til slikt.
Det er best å gi blaffen i de store sammenhenger.
Vi skal leve i det lille, i den lille verden.
Den skal vi holde oss til, og den skal vi dyrke og gjøre det beste av.
Plutselig slår døden til, plutselig åpner avgrunnen seg.
Plutselig brøler stormen, og katastrofen er over oss.
Dette vet vi, men vi vil ikke tenke på det.
Vi Ekdahler elsker våre utflukter.
Ta utfluktene fra et menneske, og det blir vanvittig og slår rundt seg.
Mennesker må jo være begripelige!
Ellers tør vi verken elske dem eller snakke stygt om dem.
Verden og virkeligheten skal være til å fatte, -
- så vi med god samvittighet kan klage over ensformigheten.
Vær ikke lei dere, kjære, storartede kunstnere!
Vi trenger dere like forbannet.
Det er dere som skal gi oss våre salige grøss -
- eller enda bedre: våre verdslige fornøyelser!
Verden er en røverhule, det mørkner mot natt.
Ondskapen river i sine lenker, går over verden som en gal hund.
Forgiftningen rammer oss alle.
Ingen går fri, ikke engang Helena Victoria -
- eller lille Aurora.
Slik vil det bli.
Derfor er det grunn til å være lykkelig når man er lykkelig, -
- være snill, gavmild, øm og god.
Derfor er det nødvendig, og ikke det minste skammelig -
- å glede seg over den lille verden, -
- den gode maten, det milde smilet, -
- frukttrærne som blomstrer, valsene.
Nå er jeg ferdig, og dere kan ta det for hva dere vil, -
- en uskolert restaurantdirektørs sentimentale utgytelser-
- eller en lallende gubbes tåpelige prat.
Jeg holder en liten keiserinne i mine armer.
Det er begripelig og likevel overveldende.
En dag beviser hun at jeg tok feil i alt jeg sa nå.
Da hersker hun ikke bare over den lille verden, men over alt sammen!
Sitter du der ennå?
- Skal du ikke legge deg? - Nå skal vi ha champagne!
Skal vi det, vennen min?
Jeg går og legger meg. Ikke glem jakken din.
Vær flink pike - så mamma kan legge seg.
Tror du har spist ferdig.
Takk, Rosa.
- Hvordan trives du? - Alle er så snille, særlig direktøren.
- Han er nok en menneskevenn. - Det er han sikkert, -
- og særlig overfor unge piker, så vær forsiktig!
God natt, Rosa.
Vi skal drikke champagne!
Du skal få øl og skinkesmørbrød på sengekanten.
Emilie vil ha champagne - så skåler vi for døtrene våre!
- Legg deg nå. - Jeg er så helvetes lykkelig!
Det er godt. Men det er en dag i morgen også. Da har du hodepine.
Tenk at vi er sammen igjen!
Jeg drar på landet i morgen. Skal jeg ordne noe for deg?
- Jeg blir til torsdag. - Jeg kommer tirsdag.
- Jeg har vel verdens beste hustru? - Mye bedre enn du fortjener.
Og verdens søteste elskerinne.
- Reiser du tidlig? - Ikke før klokken to.
Når jeg ser deg, vil jeg bare gråte av glede.
Tenk at du er tilbake hos oss igjen!
Vær snill nå, tenk på at Alma trenger å sove.
Jeg vet nok hva Alma trenger!
Tante Emilie!
- Hva vil dere så sent? - Vi vil flytte til Stockholm.
Marianne skal starte motebutikk og ber oss hjelpe henne.
Vi vil så gjerne det... Men vi har et stort problem.
- Pappa insisterer på konditoriet. - Han er så snill.
Maj orker ikke pappas formynderi.
Hun vil bestemme over seg selv og sitt barn.
Mamma mente man ikke kunne oppføre seg sånn mot pappa.
Men så sa hun at livet måtte gå sin gang, man kunne ikke tvinge barna.
Hun ble riktig lei seg for pappas skyld.
- Det er forferdelig. - Men du må tenke på deg selv.
Pappa er jo en eldre mann! Ikke sant?
Legg dere nå. Jeg skal snakke med farmor.
- Emilie... så hyggelig! - Jeg trenger ditt råd.
- En konjakk? - Nei takk. Er det noe alvorlig?
Maj og Petra vil til Stockholm, ja. Hva synes du?
Meg slipper du ikke.
Du har helt rett.
Oscar bad deg på dødsleiet om å ta deg av Teatret.
Gustav Adolf ble så såret.
Hvorfor denne bløtaktighet overfor Gusten? Han er flink med forretninger.
Men teater har han aldri skjønt seg på. Det er ditt teater!
Vår kjære provins-Napoleon må forstå at han står ved sitt Waterloo.
Kan du ikke lese et nytt stykke av Strindberg?
Den fæle kvinnehateren. Nei, vet du hva!
"Ett drömspel" heter det. Vi kunne begge spille der.
- Har ikke stått på scenen siden... - Desto større grunn.
- Skal ikke forstyrre mer. - Du forstyrrer meg vel aldri.
- Hva ler du av? - Nå er det vi to som bestemmer.
God natt, kjæreste.
Alt kan skje, alt er mulig og sannsynlig.
Tid og rom eksisterer ikke.
På en ubetydelig virkelighetsbakgrunn spinner innbilningen seg ut -
- og vever nye mønstre.